Äntligen låg den där på bordet! Boken jag arbetat med i flera år. Nu fanns den i sinnevärlden! Till salu där böcker säljs!
Jag har skrivit i hela mitt vuxna liv, artiklar, faktaböcker, prator till tv-inslag, men aldrig en skönlitterär bok.
Så ville jag någonting annat. Det började med att jag gick kurser i att skriva gestaltande, först vid Långholmens folkhögskola i Stockholm. Där fick vi skriva i alla genrer, roman, novell, dikt, dramatik. Det var roligt.
Det fortsatte med Författarakademin, där kravet var att vi till varje möte skulle ha skrivit minst fem A4-sidor på vårt projekt. För då hade jag nämligen ett projekt, en idé hade tagit form i mitt huvud. Jag skulle skriva om hur livet kan se ut i Sverige, för några helt vanliga människor, efter den klimatkollaps som förmodligen kommer att inträffa inom några decennier. Men det skulle finnas hopp, det fick inte bli en dystopi.
Så fortsatte det. Jag skrev och skrev, det blev en bok. Det var det roligaste jag någonsin gjort.
Sonja, Bosse och Lena söker nya möjligheter att överleva i en by i Småland, när klimatkollapsen och den auktoritära överheten tvingar dem att ge sig av från storstan. De ska bli småbrukare i sina forna fritidshus.
Det är ont om mat så all tillgänglig mark ska odlas upp, till och med gräsmattorna runt deras hus. Läs mer »
Mitt namn är Emelie Bodin, är nyss fyllda 35 år. Jag bor på en liten ort i Västergötland i villa med man och tre barn. På fritiden älskar jag utomhusaktiviteter – allt ifrån en lugn skogspromenad till skidåkning under vintertid, naturen är min plats.
Jag har älskat att skriva så länge jag kan minnas, det har alltid varit min kran. När jag för ett och ett halvt år sen öppnade kranen helt flödade orden ut, bokstav efter bokstav fyllde de tomma bladen och min debutroman tog form.
Till vardags arbetar jag som ekonom med juridisk kompetens, att skriva och få använda det fria ordet är för mig en absolut nödvändig motpol till det annars så strikta ramarna jag behöver förhålla mig till i mitt ordinarie jobb.
Som det är nu trivs jag med kontrasten i att få arbeta med det jag gör, som för att hålla fötterna på jorden eller hindra mig själv från att sväva iväg i skrivandets förtrollande värld. I en förlängning kanske författarskapet skulle kunna bli en heltidssysselsättning, men efter jag går helt på känsla i allt jag gör är dagsläget helt i linje med min inre röst.
Hur som helst är jag nu, overkligt nog, en debuterande författare som hoppas på att få dela många fler skrivna ord med omvärlden. I stort eller smått är mindre viktigt – bara hjärtats röst följs kommer skrivandet därefter.
Lyfte man blicken ovanför lyktornas sken kunde man se hur de mörkt gröna talltopparna mötte den ljusa sommarnattshimlen. Just i denna sena timma var ljuset något alldeles speciellt, dunkelt på något vis. Finnskogen bar på en magi som inte gick att förklara. Tonerna av kvällens sista låt klingade ut. Läs mer »
Jag önskar att jag hade börjat skriva mycket tidigare, men universum hade sin gång och jag försöker lita på den.
Jag heter Elin Heldin och började skriva för några år sedan, när barnen var små och det fanns mycket som behövde komma ut, både ord och historier och karaktärer.
Jag arbetar till vardags som landskapsarkitekt men trots att det kan vara ett kreativt yrke behövde jag mer av den varan, en plats att kunna få helt bestämma och skapa det jag vill utan regler eller ramar. Samtidigt som jag började skriva på Alla hennes monster började jag också illustrera till den: världen, karaktärerna, magisystemen och kopplingar i handlingen – och tack vare det arbetssättet kom jag närmare den slutliga historien. Världen runt oss är en perfekt inspiration till en fantasyhistoria och för mig är det inte så mycket fantasy utan bara en förlängning och en metafor för det verkliga livet. Min huvudkaraktär Helmis upplevelser och insikter är egentligen inte så långt ifrån det jag tror att de flesta av oss omges av, bara i en något uppskruvad takt och intensitet.
Jag är uppvuxen i Uppsala och många av miljöerna som inspirerat mig är tagna härifrån, dock med fiktiva namn. Dessutom har mina somrar i semesterorten Båstad gett mig ytterligare inspiration till det lilla samhället jag kallar Rödviken.
Att skriva är den absolut bästa terapiformen och jag önskar att alla fick testa på hur det kan vara att ledas av en karaktär och en historia, som om den skrev sig själv, samtidigt som man får klarhet och insikt i sitt eget liv.
Inka Gurung heter jag. Jag har rötterna i Jämtland och är uppvuxen i Stockholm. Efter många år av resande världen över hamnade jag i Nepal och fann en passion i forspaddling i Nepals djupa grönskande dalgångar. Jag blev kvar i många år och paddlade, vandrade i bergen, njöt av den stressfria tillvaron och startade så småningom ett eget företag och började guida besökare både på floderna och i bergen. Av en slump(?) träffade jag en dag en ung nepalesisk tjej som blev förtjust över att höra att jag var forspaddlingsinstruktör och hon bad mig att lära henne. Det blev starten på ett projekt där jag lärde många unga kvinnor i den mansdominerade turistbranschen att paddla och utbilda dem till äventyrsguider. När jag flyttade tillbaka till Sverige hittade jag det lilla samhället Dala-Floda vid den forsande Västerdalälven. Här bor jag nu tillsammans med mina två barn och leder forspaddlingskurser, skogsbad, yoga och frigörande dans när jag inte skriver, jobbar i trädgården, paddlar SUP-bräda eller reser till Nepal och guidar resor.
Nirmala bor tillsammans med sin pappa och två bröder på en bergssluttning ovanför Trisulifloden. Livet i byn är inte lätt. Pappa dricker och de har svårt att få ihop till brödfödan. Trots det vill Nirmala inget annat än att leva tillsammans med lilla Babu och storebror Raju, och ta hand om djuren och odlingsdungen. Läs mer »
Jag heter Åsa Norrby och debuterar med spänningsromanen ” Du kommer aldrig undan”.
Det är en fristående del i trilogin om det fiktiva samhället Östermo. Under hela min uppväxt i Tännäs och Funäsdalen som ligger i Härliga Härjedalen, präglades jag av estetiska uttryck. Mina morföräldrar byggde upp familjehotellet Tännäsgården, tidigt 60-tal och där gavs både konserter och konstutställningar. Jag fick tidigt spela och agera inför publik tillsammans med mina föräldrar och morföräldrar. På repertoaren stod allt från Vivaldi via Beatles till Svarta Rudolf.
Dikten ”Svarta Rudolf” skrevs av poeten och författaren Erik Axel Karlfeldt, tillägnad Albert Engström. Den tonsattes senare av en släkting – Robert Norrby. Vad jag inte visste som barn, var att den handlar om Svarta Rudolf som dansar med en flicka i Roslagen, dit jag sedermera flyttade efter min musikutbildning i Stockholm.
Tillsammans med min man, våra barn och barnbarn som bor i närheten, har vi naturen inpå knuten med allt det underbara som finns där. Även om det ibland är bistert att bo nära Roslagskustens kalla vindar.
Pedagogik har alltid intresserat mig och med mina trettio år som musiklärare, ville jag inte bara förmedla ämnet musik utan också skapande i alla dess former – dans, drama, bild, form och det som också ligger tätt intill – att öppna det inre rummet.
Som dirigent och kompositör för kör och orkester utvecklade jag mina idéer tillsammans med fantastiska skådespelare, musiker och sångare.
I min estetiska värd har böcker och text alltid varit viktiga och viljan att skriva har funnits länge. När jag kastade mig över det här projektet för ett par år sedan kunde jag aldrig drömma om hur roligt det skulle bli.
Med min bok vill jag förmedla att om du är utsatt, förminskad och befinner dig längst ner i det svarta, finns det vägar ut. Vägar som till en början inte syns eller ens verkar existera. Det svåra i att aldrig ge upp och våga lita på sig själv. Att läka och släppa hatet för att bli fri.
Det är 1990-tal. Kerstin börjar förstå att hennes förhållande med Johan är destruktivt. När hon kommer hem från BB efter att de fått barn står Johans mamma på trappan. Detta blir starten på en psykisk terror. Kerstin flyr för att skydda sin dotter, men det är då den verkliga mardrömmen börjar. Läs mer »
Det här med att måla har jag alltid gjort och det känns som att ständigt ha en kompanjon i livet att vända sig till både i glada och tråkiga stunder. Att måla i litet format, djur, figurer och blommor och blad ger mig känslan av att krypa in i en mysig och trevlig bubbla där jag bara vill stanna hur länge som helst. Att rimma på ord och skapa ramsor är ett roligt sätt att lära sig läsa och jag tror vi minns orden bättre när de är på rim. Jag målade bilder och berättade sagor för min dotter när hon var liten. Illustrationerna blev under många år små inramade små tavlor på väggarna innan jag funderade på att de kunde bli en bok.
Förutom att skriva barnböcker arbetar jag som sjuksköterska och har en magisterexamen i omvårdnad inom oftalmologi. Jag är född i Jokkmokk 1967 och har genom åren bott på ett flertal ställen innan jag tillslut träffade min man och hamnade i Gagnef. Här trivs familjen i det gamla men nyrenoverade huset vid sjön. Som konstnär har jag haft en rad utställningar, bl.a. på Örebro Slott, har tryckt fem litografiupplagor på Stentryckeriet i Vikmanshyttan och håller konstkurser i oljemåleri hemma på gården i ateljen. Jag har utbildat mig på konstskolor i Oslo och Stockholm på 90-talet. Olika favoritteman har funnits och det går i perioder var som känns trevligt att måla. Jag tycker också om att måla på stora dukar. Tidigare var det stora stenformationer och klippblock som var intressant, sedan fick blommor från trädgården ge mig inspiration. Nu är det nog porträtt som är favoriten. Jag målar även dalahästar åt Nils Olsson i Nusnäs och har under vintern designat och tagit fram en egen symbol; Krus-korpen, en svart, glad fågel i trä bemålad med lite kurbits. Den representerar våra korpar som finns här och som flyger över vår gård Krusgården och över Mojesjön.
Följ med humlan Pierre på blomsterjakt och träffa djuren han möter längs vägen!
Djur som gör är en lekfull bok på rim om djur och deras kännetecken. Möt apan Liam som målar med händer och fötter, igelkotten Inger som syr ett tält inför vintern och grävlingen Per som ordnar plats för frukt och bär. Men vad gör alla de andra djuren?